- Mr. Davies? - Kald mig John.
Du fandt det?
Ja, jeg besøgte Saundersfoot som barn.
Jeg kender området.
Jeg vil vise dig huset og sørge for, at du kommer på plads.
Lyder super.
- Ser endnu bedre ud end på billedet. - Det er et vidunderligt hus.
Bygget i 1800-tallet. Et af de bedste huse som er tilbage fra den tid.
Ser skønt ud.
Det her er køkkenet. Ganske selvforklarende.
En rummelig ovn derovre, perfekt til at lave familiemiddag.
- Får du selskab af familie her? - Nej, det er kun mig.
Her er meget plads til kun én person.
Jeg arbejder på et nyt skriveprojekt så det er lige hvad jeg er ude efter.
- Jaså? Skriver du en bog? - Nej, en film. Jeg er manusforfatter.
- Ja? Har du skrevet noget jeg har set? - Kan De lide horrorfilm?
Nej, alt det blod og vold er ikke noget for mig.
Jeg skriver horrorfilm og det er vel ikke noget for alle?
Her er stuen. Skønt ildsted.
Du kan få brænde i byen som ligger tæt på.
Er du udendørstypen så er der træer i haven og en økse i skuret.
Fint.
Du har to badeværelser og fem værelser på denne etage.
Alle senge har rent sengetøj og der er ekstra i tørreskabet dernede.
Nu må jeg forklare noget som er, tja... lidt usædvanligt.
Hvad er det?
Selv om der stod to etager i annoncen, så er der en tredje.
Det er ikke en hel etage, mere et loftsrum.
Det lyder ikke så usædvanligt.
Det usædvanlige er, at der bor en lejer på tredje etage.
- Det stod vist ikke i annoncen? - Beklager, det skræmmer mange væk.
Jeg forstår hvorfor, mrs. Connelly. Håbede at have stedet for mig selv.
Det vil virke sådan. Lejeren er en gammel blind kvinde. Agnes.
Du vil ikke bemærke hende. Hun forlader ikke rummet.
Jeg skal være ærlig, mrs. Connelly, det burde være nævnt i annoncen.
Jeg mener... Nej, hør her.
Lejer jeg et sted tror jeg vel ikke, at jeg skal dele det med en fremmed?
Beklager. Men jeg kan forsikre dig om, at Agnes ikke vil være til besvær.
Hun giver ikke en lyd fra sig. Du har jo set hvor stort stedet er.
Du får to meget store etager helt for dig selv.
Bør vi ikke gå op, så jeg kan præsentere mig selv?
Jeg tror ikke hun åbner døren. Hun vil være i fred.
Hun har det fint. Du kan se hende udefra.
Hun sidder i sin gyngestol og kigger ud gennem vinduet.
- De sagde at hun var blind. - Det er hun.
Hun har ikke været blind hele livet. Hun sad ved vinduet da hun kunne se.
- Gamle vaner hænger fast. - Det gør de vel, mrs. Connelly.
- Skal vi gå ned? - Ja, naturligvis.
- Du skal nok få det godt. - Ja.
Okay. Her er nøglerne til hoveddøren, bagdøren-
- og til skuret i haven. Du har vel mit nummer?
- Ring, hvis der er noget. - Ja, jeg klarer mig helt sikkert.
Læg nøglerne under blomsterkrukken når du tager herfra.
- Det gør jeg. - Okay.
Så...
...er vi tre her, mrs. Connelly.
Fundet
- Hallo? - Pis!
Undskyld, jeg ville ikke skræmme dig.
Det gør ingenting. Jeg vidste ikke nogen var flyttet ind.
Det er ikke permanent. Det er bare en ferie.
Super.
- Skal du lave en tærte? - Undskyld?
Brombærrene.
Åh. Ja.
- Du har intet imod at jeg plukker dem? - Nej. Slet ikke. Bor du her?
Ja, nede ad vejen. Jeg hedder Cassie. Cassie Konrad.
John Davies.
- Rart at møde dig. - I lige måde.
Hvis du vil låne en skål sukker... så bare bank på døren.
Det gør jeg måske. Tak.
Hallo?
Mord
- Åh, hej. - Har du noget sukker?
Ja. Kom ind.
Ja, det er noget af et sted.
Jeg tjekkede detaljerne før.
Lige før du kom. Det må være cirka 600 år gammelt.
- Hvor længe er du her? - Jeg har booket otte uger.
Kender du den gamle kvinde som bor ovenpå?
- Er der en gammel dame ovenpå? - Ja, på tredje sal.
Det var underligt.
Har du aldrig hørt, at en gammel kvinde bor her?
- Jeg troede det kun var feriehus nu. - Det gjorde jeg også.
Men åbenbart er der en permanent lejer på tredje sal.
- Har du talt med hende? - Nej. Døren er låst. Hun går ikke ud.
- Og hun får aldrig besøg. - Det var trist.
- Ja. Lidt skræmmende, ærlig talt. - Din tøsedreng.
Jeg bør nok få lidt nosser.
Det store hus er vel lidt skræmmende, hvis man er alene.
Hvorfor er du ikke sammen med en ven, eller kæreste?
Jeg har ingen kæreste og selvvalgt isolation følger vel med territoriet.
- Hvilket territorium? - Jeg er forfatter.
Jaså?
Det siger jeg, men nu kæmper jeg for at sætte en sætning sammen.
- Er du ramt af skriveblokering? - Det er som om jeg har ramt en mur.
Derfor lejede jeg det her, troede at fred og ro ville hjælpe.
- Men det har ikke hjulpet endnu. - Du har været her fem minutter.
- Giv det en chance. - Sandt.
Men tålmodighed er ikke min stærke side.
- Du vil vel gerne have det sukker? - Undskyld?
- Sukkeret du kom for at låne? - Nå ja.
Vi ses vel igen?
- Hvad med i aften? - Vil du have en pubtur?
Pubber er ikke lige mig, ærlig talt. Jeg er ret kedelig.
Det er heller ikke lige mig. Jeg er vel også kedelig.
Du kan vel bare komme herhen? Vi kan være kedelige sammen.
- Jeg kan måske lave mad. - Så du laver mad?
Nej.
Men jeg er ikke så dårlig til at bestille takeaway.
- Ja, det vil være hyggeligt. - Fedt. Hvad med kl. 20?
- Okay. Vi ses så. - Ses.
Jeg tænkte bare på barndommen.
Den er en legeplads for de onde.
- Så... fortæl lidt om dig selv. - Som hvad?
Jeg ved ikke.
- Hvilken slags musik er du til? - Hvilken chokerende anstrengelse.
Lidt rusten. Fortæl om din barndom så.
Nu lyder du som en psykiater.
- Jeg blev opdraget katolsk. - Var du rebelsk?
- Nej, jeg var en sød pige. - Det lød næsten overbevisende.
- Det var jeg. - Bange for skærsilden?
Nej, bange for mine forældre. Hellere skærsilden end de to.
- Ret strengt altså. - Ja.
- Hvad med dig? - Hvad med mig?
- Var dine forældre strenge? - Nej, slet ikke.
De satte mig på rette spor, gav mig plads til at finde min egen vej.
- Det er cool. - Ja, det var de.
Det er sygt. Mine forældre var sammen i 40 år før de gik bort.
De gjorde alt sammen. Som siamesiske tvillinger.
De døde endda i samme uge.
- Skræmmer det dig? - At dø?
Nej. Tanken om at være sammen med nogen så længe.
Nej. Nej, det tror jeg ikke. Mine forældre var sammen i årtier.
De oplevede dårlige ting og kom ud på den anden side, stadig forelskede.
Jeg vil gerne finde et forhold med den slags engagement.
Cool.
Men jeg har ikke været heldig med kvinder, ærlig talt.
Jeg husker da jeg og min sidste kæreste slog op.
En af de sidste ting som blev sagt var: "Det er ingens fejl":
Men det er en af de store løgne folk bilder sig selv ind.
Det er altid nogens fejl. Og i dette tilfælde var det nok min.
Men man lærer.
Jeg ved hvilke fejl jeg lavede.
Og jeg vil ikke gøre de fejl igen, hvis du forstår?
Ja, jeg ved præcis hvad du mener.
- Hvad leder du efter hos en kvinde? - Godt spørgsmål.
Jeg ved ikke.
Måske en...
En jeg kan tale med i en fyldt restaurant eller bar...
...og jeg ser op og forstår, at vi har snakket i timer. Stedet er tomt.
Vi har ikke bemærket det, for vi er de eneste i verden når vi er sammen.
- Gud, det lyder banalt. - Nej, det gør det slet ikke.
Jeg siger altid at det ikke handler om materielle ting-
- eller hvem det ser godt ud at have med til en fest.
Det handler om hvad der er herinde.
Ja, det er så sandt.
Meget sandt.
- Vil du blive i nat? - Ikke i nat.
- Du skal noget? - Nej.
Jeg vil ikke ødelægge noget ved at vi forhaster os.
Jeg forstår.
Jeg... vi ses snart.
Vi ses snart. Godnat.
Fundet
Hej.
- Kom ind. Vil du have kaffe? - Jeg ved ikke. Jeg vil bare...
- Jeg føler mig flov. - Hvorfor?
Det som skete mellem os.
Jeg plejer ikke at kysse en jeg lige har mødt. Hvad tænker du mon om mig?
- Hvad mener du? - Du må tænke at jeg er en billig tøs.
Det mener jeg slet ikke.
Jeg synes vi havde en fin aften, vi snakkede. Sjældent nu om dage.
Jeg håber du mener det. Du må ikke tro jeg er en bimbo.
Jeg følte at vi var på bølgelængde og jeg lod mig rive med.
Du skal heller ikke tro, at jeg er en frigid jomfru.
- Hvad er det sjove? - Dig.
Du har vist ingen løgn i dig?
Du lægger bare dine bekymringer ud på den sødeste, mest sande måde.
Det var det jeg kunne lide ved dig forleden, og kan lide lige nu.
Min gale sårbarhed giver dig ikke lyst til at løbe langt væk?
- Nej. Jeg er begyndt at skrive igen. - Fedt.
Ja, og jeg tror ikke det er en tilfældighed.
- Hvad mener du? - Du har vækket noget i mig, Cas.
Noget jeg troede jeg havde mistet for længe siden.
Og nu? Vil du ind?
Jeg kan ikke nu. Men hvad laver du i morgen?
Jeg er her. Du kan komme forbi når som helst.
Ja, okay.
- Så ses vi i morgen. - Okay.
- Du, Cas. - Ja?
Forleden... jeg var nervøs for at det kun var for en aften.
- Det var det ikke for mig. - Heller ikke for mig.
Vi ses i morgen.
Agnes? Hallo?
Det er John Davies. Jeg bor nedenunder.
Vi må virkelig tale sammen.
Agnes?
Hvad er der sket med dig?
Din stakkel.
Jeg tror at damen ovenpå forlader sit rum.
- Hvorfor tror du det? - Pladespilleren starter hver nat.
Og en masse ting flyttes rundt i huset.
- Det skræmmer dig? - Ja. Lidt.
- Du skulle måske ringe til ejeren. - Ja, og jeg har haft livlige drømme.
Hvad handlede de om?
Der var en hvor jeg druknede.
Og en anden uhyggelig, hvor jeg fik tænderne hevet ud.
Lyder som typiske urolige drømme.
Hvad er du nervøs for? Er det bare kvinden ovenpå, eller...?
Det er vel mærkeligt nok? Men jeg var ganske anspændt før.
Det var derfor jeg kom hertil. London var ved at knække mig.
For mange mennesker. For meget støj, du ved?
Hvorfor valgte du dette område?
Jeg plejede at komme her hele tiden da jeg var barn.
Et af de fine minder jeg har fra mine forældre.
De hentede mig i skolen hver fredag og så kørte vi til Saundersfoot.
- Der er skønt dernede. - Ja.
Jeg husker at vi plejede at spise på restauranten længst nede.
Den med strandudsigt. Så gik jeg i spillehallerne.
Fantastiske minder.
- Lyder vidunderligt. - Ja. Ja, det var det virkelig.
Jeg tog til London for at arbejde.
Men hvis sandheden skal frem, Cas, så længes jeg ikke tilbage.
Du prøvede i det mindste London.
Jeg tænkte på at flytte til Cardiff, eller London, men gjorde det ikke.
- Hvad forhindrede dig? - Jeg er en typisk lillebypige.
Drømte om neonlysene og storbyen, men kunne ikke få det til at ske.
Men jeg er ikke bitter.
Sommetider tænker jeg at du er der, hvor det er meningen du skal være.
Du kan være hvad du vil, Cas.
Du behøver ikke rejse for at opnå det. Du kan få det til at ske her.
Du behøver heller ikke arbejde for nogen.
Du kan gøre det selv. Du må bare tro på det.
Jeg laver en del smykker. Jeg håbede, jeg kunne leve af det en dag.
- Det bør du gøre. - Men det er vel ikke så enkelt?
Jeg har et kreativt sind, men ikke sans for forretning.
Jeg kan måske hjælpe dig. Jeg producerede en del af mine film.
Jeg kan måske hjælpe dig med at tænke i forretning?
- Hvorfor skulle du gøre det? - Fordi, miss Conrad...
...du har inspireret mig.
Jeg vil gengælde tjenesten. Det kunne være fedt.
- Så skriveriet går godt? - Ja. Ja, det gør det virkelig.
Jeg kom her for at skrive et manus, som betyder noget for mig. Personligt.
Og jeg er på rette vej.
Jo mere jeg giver slip, desto friere bliver mine tanker.
Se det sådan: Det kan være creepy at bo med en fremmed kvinde ovenpå-
- men det kan være godt materiale til horrorfilmene.
Sandt. Jeg burde åbne en butik og du burde være forfatteren.
- Og hvad skulle jeg skrive om? - Jeg ved ikke.
Hallo, Agnes?
Mord
Hallo?
Hvad...? Hallo?
Det lyder vel sygt?
- Siger du at det skete tror jeg på dig. - Gør du?
Der er meget i denne verden vi ikke forstår.
Jeg prøver at have et åbent sind. Hvad vil du gøre?
Jeg vil bestemt tale med udlejeren.
Hun kan måske bringe klarhed i det?
Ville hun virkelig indrømme, at der sker noget underligt?
Selv om hun vidste det. Hun ønsker nok ikke at den slags kommer ud.
- Ingen ville leje stedet igen. - Sandt.
Og jeg vil virkelig gerne tale med fru mysterium deroppe.
Hvis du tror det er noget paranormalt kan du lade en præst velsigne stedet.
- Katolikken i dig taler. - Frafalden katolik.
Jeg er mere interesseret i at finde svar, Cas, end at rense stedet.
Hvad med et Ouijabræt?
Ouijabræt?
Det vil definitivt være sidste udvej.
Vil du gerne have at jeg bliver her hos dig i nat?
Hvor godt det end lyder...
Nej, det er nok bedst, at jeg udnytter mit kreative flow mens det er der.
Jeg ved ikke. Jeg er vist ved at miste forstanden.
Du er ikke gal.
En del af mig undrer sig. Lader jeg min fantasi løbe af med mig?
Jeg blander måske virkelighed og fiktion.
Du behøver ikke tvivle på dig selv, John. Stol altid på dit instinkt.
Stol på dit hjerte.
Du har en beroligende indflydelse på mig, Cas, ved du det?
Jeg forsøger.
- Hallo? - Hej.
Mrs. Connelly? Det er John Davies, fra huset i Oakridge.
- Hej! Hvordan går det der? - Jo, jeg har et par spørgsmål.
- Det lyder måske lidt mærkeligt. - Okay, nu er jeg nysgerrig.
Det er angående huset. Jeg tænker på om tidligere lejere har nævnt...
...usædvanlige hændelser?
- Som hvad? - Overnaturlige hændelser.
Nej. Leder De efter filmmateriale, mr. Davies?
Nej, slet ikke. Der er bare sket usædvanlige ting i huset-
- som jeg har svært ved at finde en naturlig forklaring på.
Kan De være mere specifik?
Pladespilleren starter ofte af sig selv om natten.
Og ting i huset flyttes rundt.
Og da jeg var i brusebad var der skrevet på spejlet-
- lige før døren smækkede i og låste mig inde.
Det var noget af en historie. I forfattere har pragtfulde fantasier.
Nej, nej. Jeg prøver bare at finde ud af hvad der sker, jeg troede måske...
...at det havde at gøre med stedets historie.
Har De hørt om hændelser gennem årene?
Naturligvis ikke. Intet jeg kender til.
Denne kvinde ovenpå, Agnes? Er der noget De kan fortælle om hende?
Jeg kan ikke udlevere personlig information. Det forstår De sikkert.
De ville vel ikke bryde Dem om, hvis jeg videregav information om Dem.
- Beklager forstyrrelsen, mrs Connelly. - Kan jeg gøre andet, mr. Davies?
- Så ved De hvor jeg er. - Ja, det er fint...
Hallo?
Det gik jo godt.
Goddag, hr. Ouijabræt.
Okay.
Fuck det.
Åndelige vejvisere, lysets skytsengle.
Jeg beder jer besvare mit spørgsmål.
Det er så skidedumt.
For helvede. Det fungerer.
Maleriet ved trappen...
...har det nogen betydning?
Død.
Hvem døde her?
Hvem døde?
Var det en ulykke?
Nej.
Pladespilleren. Hvem sætter den i gang?
Er der nogen som har boet her som lyttede til musikken?
Ja
Kom nu...
Hvem lyttede til pladespilleren?
Agnes.
Var det Agnes som satte den i gang?
Nej.
Hvem sætter den i gang?
Kom nu. Sig, hvem der sætter den i gang?
Denne dukke...
Tilhørte den et barn som døde her?
Nej.
Hvem tilhørte dukken?
Morderen.
Agnes.
Er Agnes morderen?
Stop.
Stop!
Stop nu! Stop!
Jeg har fået nok!
Agnes?
Agnes, hører du på mig?
Du har gjort nok nu.
Jeg vidste du ville komme til mig til sidst. Du er ikke den eneste.
Hvad?
De faldne engle.
De vil tage mig til helvede for det jeg har gjort.
- Hvad har du gjort, Agnes? - Jeg har syndet.
- Vi har alle syndet. - Ikke som mig.
Jeg har syndet på værst tænkelige måde.
- Mord? - Så godt som.
Vær sød at fortælle mig det.
Du har et venligt ansigt.
For 20 år siden boede jeg her med min mand William-
-og vores datter, Catherine.
Vi var så lykkelig en familie.
Så blev William syg en dag.
Meget syg.
Jeg plejede ham i mange måneder.
Jeg forblev stærk for hans skyld. Men jeg var angst for at blive enke.
Jeg bad Gud om at helbrede min mand. Men Gud lyttede ikke.
Dette sted blev aldrig det samme efter William døde.
Catherine var helt ødelagt.
Hun var på sit værelse hele dagen og legede med sin porcelænsdukke.
Hun blev et problembarn.
Hun havde problemer i skolen. Hun begyndte også at angribe mig.
Sommetider når en person man elsker dør...
...fører det mennesker tættere sammen.
I vores tilfælde splittede det os.
Da Catherine var i starten af 20'erne-
- var hun meget sammen med en pige fra vejen.
Hun var en skøn pige. Smilede altid.
Catherine og hende endte i et skænderi om en dreng.
Jeg sad i stuen og lyttede til min favoritsang.
Mens jeg sad der hørte jeg høje stemmer ovenpå.
De overdøvede musikken.
Da jeg styrtede ud af rummet for at se hvad der skete-
- så jeg Catherine skubbe pigen ned af trappen.
Hun brækkede halsen og døde.
Straks.
- Det var ingen ulykke? - Nej.
Jeg så Catherines ansigt. Det var ikke min datters ansigt.
Det var ondskabens ansigt. Catherine ville dræbe den unge pige.
- Ringede du til politiet? - Min datter var så ung.
Hun havde hele livet foran sig.
Jeg måtte overveje nogle ting.
Jeg besluttede ikke at involvere politiet.
Hvorfor helvede ikke?
Jeg mente ikke at to unge piger skulle miste livet samme aften.
Hvis jeg havde anmeldt en ulykke til politiet-
- havde de opdaget sandheden. Jeg kunne ikke tage den chance.
Jeg vidste at min datter var et godt menneske inderst inde.
Hun begik en fejl.
Og lukkede ondskaben ind.
Satan er et snedigt væsen-
- og kan påvirke hvem som helst i et svagt øjeblik.
Hvad skete der så?
Jeg anbragte liget i et skab i kælderen.
Jeg forseglede rummet. Tapetserede over døren.
Ingen ville vide at der er et rum der.
Men den døde pige, havde hun ingen familie som ledte efter hende?
Hun var et enebarn og var løbet hjemmefra.
Hun havde ikke talt med sine forældre i evigheder.
Og da hun mødte Catherine var de begge døde.
Ingen ville lede efter hende.
Pigen som døde, hjemsøger hun dette hus?
Hun er ikke den eneste. De faldne engle leder efter mig.
De leder altid.
Hvem er de faldne engle, Agnes?
I Bibelen, Guds engle, og Satans engle.
Satan og hans faldne engle blev kastet ud fra himlen-
-og de har frit spil på jorden-
-til at føre synderne til helvede.
Efter mordet gjorde de mig blind.
Nu lurer de på mig.
Venter på at min hemmelighed kommer ud. Derfor er jeg låst inde her.
Jeg beder til Gud hver dag om at han skal beskytte mig.
Men Gud redder ikke de af hans engle som har syndet.
Så hvilket håb har jeg?
Hvor er din datter nu, Agnes?
Jeg har lettet mig selv, men jeg er stadig hendes mor.
Jeg vil stadig beskytte hende.
Den pige som døde. Hvad hed hun, Agnes?
Hun hed... Cassie.
Cassie Konrad.
- Det må være en misforståelse. - Nej. Jeg så hende dø.
Med mine egne øjne.
Herregud!
Der er ingen gud her længere. Dette hus er fyldt med ondskab.
Du bør tage væk! Tag væk nu!
Hvad med dig, Agnes?
Jeg må acceptere... min skæbne.
Er de faldne engle kommet efter mig?
Jeg er klar.
Det er mig, mor.
- Catherine? - Ja.
Jeg er ked af det, min skat.
Jeg var nødt til at fortælle ham det. Jeg kan ikke leve med det længere.
Det er okay.
Kom nu. Du bør ligge i sengen. Det er sent.
Er du vred på mig?
Vær ikke fjollet.
Jeg vidste at nogen ville finde ud af det før eller senere.
Jeg er så ked af det, min kære.
Jeg har brugt hele mit liv på at beskytte dig.
Men nu råber de faldne engle på mig.
Jeg kan ikke tage det med i graven, så redder Gud ikke min sjæl.
Tænk ikke på det nu, mor. Hvil dig bare. Du fortjener det.
Hvad fanden laver du?
Pis!
Jeg ved hvad min mor sagde til dig.
Din skide mær! Du skal dø! Dø!
Din lede mær!
Dø!
Lede...
Så nu ved du det...
- Hvorfor sagde du ikke noget? - Jeg kunne ikke.
Jeg ville ikke miste dig.
Hvorfor fortalte du ikke om Agnes og hendes datter?
Jeg var bange for at de faldne engle også ville komme efter mig.
Du ved...
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Men når du elsker nogen må du slippe dem fri.
- Du må ikke gå. - Jeg er nødt til det.
The Last House On Cemetery Lane Skrevet af John Davies
- Mr. Jones? - Ja.
- De fandt det? - Intet problem.
Jeg vil vise Dem huset og sørge for, at De kommer på plads.
.:: Først på www.hounddawgs.org ::.
Dansk tekst, Ordiovision